Subtitles by sub.Trader subscene.com
Мислех, че ще можем да свием гнездото си нависоко
сред дърветата.
Да полетим като птици...
...към планините.
Филмът е създаден по действителни събития.
През Втората световна война всеки мобилизиран в армията австриец
е бил длъжен да положи клетва за вярност към Хитлер.
САНКТ РАДЕГУНД, АВСТРИЯ, 1939 Г.
Картофи. - Картофи.
Вече събрахме доста.
Помниш ли деня, в който се запознахме?
Беше все така срамежлива.
Спомням си.
Онзи мотоциклет.
Най-хубавата ми рокля.
Ти ме погледна...
И веднага разбрах.
Колко простичък бе животът тогава.
Сякаш нищо лошо не можеше да сполети нашата долина.
Живеехме над облаците.
Сестра ми дойде да живее при нас.
Той те харесва.
Имахме дом.
Твоята майка.
Нашето семейство.
Нашето село.
Радегунд.
ВОЕННА БАЗА В ЕНС, 1940 Г.
Скъпа Фани,
горещи поздрави от твоя Франц, който е на обучение.
Тази седмица
нещата вървят леко.
Всяка сутрин карам мотоциклет.
За мен това е забавление.
Здравейте, планини!
Копнея да те чуя отново да пееш.
Здравей, слънце!
Нямам търпение пак да се съберем.
Тук срещнах един човек.
Казва се Валдланд.
Как го правиш? - Ами...
Два месеца обучение...
Свестен човек е.
Как ми се иска да бях малка мишка в нивята...
Винаги е усмихнат.
И да се скитам във...
Понякога ми се иска
да бъда малка птичка...
Скъпи съпруже,
казват, че Франция е капитулирала.
Връщали фермерите у дома,
поне засега.
Вярно ли е?
Сестра ми е самотна.
Ще ми се да срещне мъж като теб.
Нужен си ни тук.
Да опитомиш телето.
Иде време за жътва.
Изгорихме бурените.
Купих прасенца от Мосбауер.
На четири седмици са.
Горещи поздрави за теб.
Твоя любяща съпруга,
Фани.
О, съпруго...
Какво се случи с родината ни?
С любимата ни страна?
Къде са децата?
Вътре.
Татко ви ще ви хване!
Рези!
Какво има?
Току-що получих повиквателна.
Мислехме, че ще настане мир,
но войната продължава.
Не разбирам защо.
Вярваш ли в това, за което се бием?
Не съвсем.
Той направи това, което трябва.
Не искаше да гледа как страната му затъва.
Преди да дойде той, всичко тънеше в разруха.
Същи Вавилон!
Ние почитахме чужди богове.
Ти си пиян.
Не!
И не съм твой приятел. Твой кмет съм!
А сега ни казват
да пощадим другите раси.
Дегенерати!
Така ненавистни, че и сами вече не могат да се презират!
Те сеят земята със сол.
Вместо свят имат универсален магазин.
Улиците ни гъмжат от чужденци.
Имигранти, които не ги е еня за миналото, а само какво могат да докопат.
Така става, когато един свят загива.
Хората оцеляват.
Но животът им е съсипан.
Животът им е съсипан.
Той губи смисъл.
Маската падна.
Боя се за семейството си.
Майка е стара.
Да.
Надявам се скоро да умре.
Нима те не съзират злото?
Вече свикнахме с всичко.
Престъпност.
Безсрамие.
Бъди внимателен.
Отче, ако ме привикат, няма да служа.
Ние убиваме невинни хора.
Нападаме други страни.
Измъчваме слабите.
Свещениците ги наричат герои, дори светци.
Войниците, които вършат това.
Може би другите са героите,
тези, които бранят домовете си от нашествениците.
Говорил ли си с някой друг?
-С жена си? -Не.
С близките?
Не смяташ ли,
че трябва да помислиш за последиците от действията си?
За тях?
Най-вероятно теб ще те застрелят.
Да.
Саможертвата ти
няма да е в ничия полза.
Ще поговоря с епископа за твоя случай.
Той е по-мъдър от мен.
Благодаря.
Напоследък си различен.
Какво има?
Добро утро.
Набираме средства за военните действия.
Разбирам.
Съжалявам...
Както вече ви казах, нямам какво да дам.
Аз съм...
Моля ви...
Не.
Желая ви хубав ден.
Отказал си да дариш средства
в полза на нашите ветерани?
На техните семейства?
Също чух, че си отказал
да приемеш семейните надбавки
и други помощи, които ти отпуска държавата.
Защо?
Франц. Кажи ми.
Дай по-ведро.
Да.
Никой, освен теб не е отказал.
Моля те.
Благодаря.
Трябва да бъдем силни.
Да бъдем устойчиви.
Да научим урока на ковача.
Колкото и силно да удря чукът...
...наковалнята не може,
не трябва да отвръща на удара.
Наковалнята надживява чука.
Онова, що е ковано на наковалнята,
добива форма
не само от чука, но и от наковалнята.
Седни.
Ваше Преосвещенство.
Много ви благодаря, че ме приехте.
Щом Бог ни е дал свободна воля,
значи сме отговорни за делата си,
за неуспехите си,
нали така?
Ако нашите водачи
не са достойни,
ако са зли...
Какво да стори човек?
Искам да спася живота си,
но не и чрез лъжи.
Ти имаш дълг към отечеството.
Църквата ти го нарежда.
Знаеш ли словата
на апостола?
"Всяка душа да се подчинява
на върховните власти."
Чуваш ли камбаните?
Претопяват ги.
За патрони.
Мисля, че той се боеше, че може да съм шпионин.
Те не смеят да говорят открито.
Иначе може да са следващите.
Не бива да обвиняваме епископа, че им приглася.
Надявал се е, че по този начин
режимът ще бъде по-снизходителен към Църквата.
Но сега свещениците ги пращат
в концлагери.
Забраниха религиозните чествания.
Ние нямаме думата.
Какво можем да сторим?
Ние,
нищожните хора тук.
Дай ми парче въглен.
Въглен?
Само едно.
-Само едно? -Да.
Благодаря.
Рисувам гробовете на светците.
Помагам на хората да вдигнат очи от столовете си и да мечтаят.
Те поглеждат и си представят, че ако са живели по времето на Христа,
не биха сторили това, което правят другите.
Биха убили тези, които сега боготворят.
Аз рисувам цялото това страдание, но самият аз не страдам.
Препитавам се от това.
С работата си
ние създаваме
състрадание.
Създаваме...
Създаваме почитатели.
А не последователи.
Животът на Христос е изискващ.
Никой не иска това да му се напомня.
За да не виждаме какво се случва с истината.
Идват тъмни времена,
когато хората ще бъдат по-прозорливи.
Те няма да се борят с истината.
Просто ще я игнорират.
Аз рисувам техния удобен Христос
с ореол над главата.
Как мога да изобразя
нещо, което не съм преживял?
Някой ден може да се осмеля.
Но не още.
Някой ден...
...ще нарисувам истинския Христос.
Няма да те привикат.
Нуждаят се от фермери.
Как иначе ще има храна за хората?
Може би войната скоро ще свърши.
-Тя заспа ли? -Да.
Защо ме гледаш така?
Това е чиста лудост.
Грях. Грях към семейството му, към селото му.
Ние сме различни, майко.
Съжалявам.
Но ти благодаря за благопожеланията.
Животът ти и бездруго бе достатъчно тежък.
Майка му ме гледа студено, сякаш аз съм виновна.
Искам това, което и ти.
Но не издържам да гледам как той те кара да страдаш.
Той решава вместо теб.
Знае ли изобщо какво върши?
Кажи му.
Гордост...
Това е гордост.
Това е то.
Казаха ли ти нещо?
Видях, че те заговориха на пътя.
Казаха...
...че мъжете им са заминали за фронта.
Защо трябва да се бият,
за да спасят нас?
Думите им...
Засегнаха ли те?
Не ме е грижа.
Наред ли е всичко?
Да.
Ти беше луда глава.
Биеше се с полицията.
Знаеш го, помниш добре.
Кой те промени?
Жена ти ли?
Симпатичен си ми.
Не искам нищо лошо...
Знам.
Тогава...
Помогни ми.
Радегунд те обича.
Ти...
Ти си рожба на Радегунд.
Аз не съм ти враг.
Приятел съм ти.
-Нима? -Да, такъв съм.
Все още си един от нас.
Не можеш да кажеш "не"
на своята раса.
И на своята кръв.
И на своето село.
И на своя дом.
Трябва да защитим земята си!
До неговото идване хората бяха отчаяни. Унизени. Оковани.
Кого мислиш, че ще държат отговорен?
Мен.
Кого мислиш, че ще подложат на разпит?
Ще бъдеш обесен!
Разбираш ли какво означава това?
Ще те обесят!
Няма да има кой да изхранва семейството ти, жена ти, децата ти!
Майка ти ще умре безутешна!
Успокой се.
Не ме докосвай.
Ти си по-лош.
Ти си по-лош от тях!
Защото те са врагове,
но ти си предател!
Аз бях във Виена.
Видях какво стана там.
-Изгубен. -Те я ритаха в лицето!
От шатрата му ще бъде прокудена неговата надежда.
Убиваха слабоумните. Децата.
-Това ще го свали при царя на ужасите. -Видях омразата в очите им.
Забравили сме истинското си отечество.
Какво щеше да каже баща ти?
Как мислиш?
Той се би.
-И умря. -Да.
И за какво според теб умря?
В окопите, в калта?
Помисли за това.
Да.
Сънувах сън.
Видях влак.
Локомотивът беше мощен и тъмен,
а децата му се радваха.
И не се виждаше накъде пътува, само...
...прелитащите полета и дървета.
Един спомен ме крепи.
За това, което беше някога.
Няма към кого да се обърна.
Нищо не докосва душата ми.
Кога не сме получавали отговор на молитвите си?
Ако ние сме Му верни, и Той ще ни е верен.
Вярвам го.
Имаме Него.
Това е достатъчно.
Целият свят потъва.
Той не отговаря.
Да го следваш
е лудост.
Какво ще правиш, Франц?
Карат те да положиш клетва за вярност към Антихриста.
Знам, знам.
Това е безчестен живот.
Ами ако това тук
е краят на света?
Ако това е смъртта
на светлината?
Ние сме като дъх.
Не, не! Те свирят фалшиво!
Избиваме се! Избиваме се един друг!
Като сянка, която изтлява.
Насилие! Война! Кръв!
Лудост!
Викат ме.
Може да се скриеш в гората.
Ще избягаме!
В планините!
Човек има ли правото да се остави да бъде екзекутиран?
Заради истината?
Може ли това да е угодно Богу?
Той иска да живеем в мир.
Да сме щастливи.
Да не си причиняваме страдания.
Трябва да се опълчим на злото.
Ще го направиш, нали?
Нейното щастие е в твоите ръце.
Тя можеше да се омъжи за друг.
Достатъчно грижи си имаме в живота.
Искаш твърде малко за себе си, Фани.
Ела тук.
Защо не му се противопоставиш?
Опълчи му се.
Ти не знаеш какво значи нещастие!
Твоят мъж не те е изоставял!
Добре.
Не можеш да промениш света.
Светът е по-силен.
Имам нужда от теб.
Може да работиш в болница.
В това няма нищо лошо.
Нали?
Искаш ли още деца?
Скъпи сине.
Ти си всичко, което имам.
Знаеш какво е да израснеш без баща.
Аз знам какво е да си самотен.
Момичета, баща ви заминава.
На пътешествие.
На дълго пътешествие.
Известно време няма да го има.
ЕНС, 2 МАРТ 1943 Г.
Йегерщетер, Франц.
Санкт Радегунд, Обердонау.
Скъпа ми съпруго,
знам, че се боиш за мен,
но бремето ми е леко.
Когато сравнявам мъките си с тези на други хора,
виждам, че моят кръст е най-малкият.
Те са понесли ужасни страдания.
Трябва да си спомняш
по-добрите времена.
Пролетта дойде.
Трите ми дъщерички скоро ще хукнат боси да берат цветя.
По-добре им кажи къде е баща им,
вместо да ги залъгваш.
Свежото зелено на тревата е истинска благодат.
Свободният човек може да не го забележи.
Снощи...
Поздрави на майка, на теб,
на децата и на всички.
До скоро виждане.
Скъпи съпруже.
Поздрави в името на Бог, който отново ще ни благослови.
Поздрави от трите ти малки женички.
Те искат да ти казвам само за добрите им постъпки.
Разбира се.
Но няма да те изненадам, като ти кажа и за непослушанието им.
Налага се да гълча момичетата.
Те постоянно изискват вниманието ми.
Рози все пита за теб.
Когато си лягаме,
тя казва:
"Остави вратата отключена,
за да може татко да си влезе."
Когато се храним:
"Отдели малко и за татко."
Тя изпя песен за теб.
Чудеше се дали ще я чуеш.
Тази вечер Рози поиска да си легне със снимката ти.
Искаше да спиш до нея.
Казах й, че когато татко си дойде, ще го стори.
Лека нощ.
Горещи поздрави от любящата ти съпруга,
Фани.
Остави ни сами.
Седни.
На кого помагаш с непокорството си?
Мислиш, че ще промениш хода на събитията?
Мислиш, че властите знаят за теб?
Че протестът ти ще стане тяхно достояние?
Мислиш ли, че някой изобщо ще чуе за него?
Никой не знае какво се случва зад тези стени. Никой.
Каква полза от него?
Няма ли значение дали тази война е справедлива или не?
Ти лъскаш обувките им.
Пълниш чувалите им с пясък.
Невинен ли си?
Какъв е мотивът ти?
Гордост?
По-добър ли си от другите?
Само ти ли си мъдър?
Откъде знаеш кое е добро и кое не?
Повече от мен ли знаеш?
Небето ли ти го подсказва?
Глас ли чу?
Има разлика между страданието, което не можем да избегнем
и страданието, което сами избираме.
Забравил си как изглежда светът.
Светлината.
Небето.
Не аз съм направил света какъвто е.
Нито пък ти.
Всички имаме кръв по ръцете.
Никой не е невинен.
Навсякъде има престъпност, кръвопролития.
Този, който е създал този свят...
Той е създал и злото.
Съвестта прави всички ни страхливци.
Пази се, приятелю.
Антихристът е хитър.
Той използва добродетелите на човека,
за да го подлъже.
Скъпа съпруго,
тръгвам за Берлин в 10,13 ч. сутринта.
Не се тревожи за мен.
Моли се за мен.
БЕРЛИН 15 КМ
ЗАТВОРЪТ "ТЕГЕЛ", 4 МАЙ 1943 Г.
Гледай надолу.
Седни.
Стани.
Скъпи съпруже,
писмото ти от 7 май дойде.
Много ти благодаря.
В четвъртък кладенецът пресъхна.
Трябва ни хубав дъжд.
Страховете ми се сбъднаха.
Никой не иска да ми помага в работата,
освен Рези.
Щрохофер открадна цвекло от нивата ни.
Не чувам нищо, освен гласа ти.
Рози!
Навестих вдовицата.
Мария.
Не е говорила с никого от две седмици.
Новото сено ми вдъхва надежда.
Мирисът в плевнята.
Вятърът.
Житото.
Небето.
Той не ни праща повече, отколкото можем да понесем.
Извинете, бихте ли ми казали...
Йегерщетер.
Полковникът трябва да разреши.
Може ли да се срещна с него?
Той е зает човек.
Уговорете си среща по телефона.
Опитах, но никой не отговаря.
Това ме учудва.
Явно телефонът ви е повреден.
Нашият тук е в изправност.
Тогава...
Как да си уговоря среща?
Не отговаряте на писмата ми.
Пътят дотук ми отне два дни. Пътуването е тежко.
Любима съпруго,
приеми отново горещи поздрави от твоя любящ съпруг.
Ще напиша няколко думи, както извират от сърцето ми.
Макар че ги пиша с оковани ръце,
по-добре това, отколкото да е окована волята ми.
Тези мъже
нямат приятели.
Няма любяща ръка, която да държи тяхната.
За какво си тук?
Измяна.
Познали са скръб.
Позор.
Разруха.
Какви силни сърца!
Когато се откажеш от идеята да оцелееш на всяка цена,
нахлува нова светлина.
Преди все си бързал,
все не ти е стигало времето.
Сега имаш всичко необходимо.
Преди не си прощавал на никого,
съдил си хората без капка милост.
Сега виждаш собствената си слабост
и можеш да проумееш чуждата слабост.
Мислиш ли...
...че вината е моя?
Той беше различен.
Промени се, когато те срещна.
Мои скъпи деца,
мислех си за вас на празника Тяло и Кръв Христови.
Камбаните огласят нивята.
Много бих искал да ви видя с венците от цветя.
Вашият предан баща ви поздравява
от много далече.
Скъпи съпруже,
любящи поздрави за празника.
Всички се тревожим за теб.
Надявам се, че всичко е наред.
Момичетата те поздравяват.
Лойзи казва, че всички заедно ще те нацелуват.
Винаги съм с теб в мислите си.
Може да ида в Залцбург.
Татко предложи да ме придружи.
Страхът ме завладява.
Знам, че не бива.
Вярвам в победата на доброто.
Нищо лошо не може да сполети добрия човек.
Ни едно врабче няма да падне на земята.
Но той го знае.
Съжалявам.
Всеки баща
обича детето си.
Всеки баща
иска то да е щастливо.
Да не страда в живота.
А ти си...
Ти си толкова добро дете.
Франц също.
По-добре да търпиш неправда, отколкото да я вършиш.
Бях назначен от съда за ваш защитник.
Доколкото разбирам, категорично отказвате да се сражавате.
Но ако приемете медицинско назначение,
бихте работили,
примерно, като санитар в болница.
Тогава те биха снели обвиненията.
Ще трябва ли да се закълна във вярност към Хитлер?
Думи! Никой не ги приема на сериозно.
Не мога.
Упорит човек сте.
Вижте, ще ви оставя този документ. Задръжте го.
Подпишете
и ще си тръгнете свободен.
Но аз съм свободен.
Тогава защо съм тук?
Не знам.
Ти...
...пастир мой.
На злачни пасбища ме настаняваш.
На тихи води ме водиш.
Ти...
...ме подкрепяш.
Насочваш ме по пътя на правдата.
Ти...
...светлина наша.
Мракът за Теб не е мрак.
Отведи ни при вечната Си светлина.
При Теб.
Истинната...
...и неизменна светлина.
Наричаш ме свой брат.
Отче.
Към Теб викам аз.
Моя опора.
Крепост моя.
Мога да направя с теб каквото поискам.
Никой няма да узнае. Никой не го е грижа.
Никой няма да ме спре.
Кой ни вижда?
Дай ми сили.
Да Те следвам.
Свети дух...
Води ме.
Насочи ме.
Господи...
Нищо не правиш.
Къде си?
Защо си ни създал?
Получиха ли гонените правда в царството небесно?
Наследиха ли кротките земята?
Мъдрите ни мамят.
Страхуват се.
О!
Някога бях като теб.
Признай.
Твоят Бог няма милост.
Той ни изостави. Заряза ни.
Както стори с вашия Христос.
Неговият син!
Кога ще получим насъщния ни хляб!
Кога ще бъдем избавени от лукавия!
Само ако можехме да зърнем началото на Неговото царство.
Зората Му!
Но...
Нищо.
Нищичко!
Защо да жертваш живота си за тях?
Опитай се да избягаш оттук. Опитай...
Твоят човек умря напразно.
Той дойде.
Но всичко бе напразно.
Преживяхме 20 века на провали.
Трябва ни успешен светец.
Да.
Щом никой не иска да ни помогне,
е, ще се справим сами.
Сестро?
Да.
Хайде.
Добре.
Да.
Скъпа съпруго,
все още не знам как ще се развие бъдещето ми.
Това, което следва, рядко е по-добро.
И все пак, започва месец юни.
Най-красивият месец.
Природата не забелязва мъката, която сполетя хората.
Въпреки че тук не виждам много,
представям си всичко, обагрено в още по-красиво зелено отпреди.
На зазоряване
чуваме песента на косовете пред прозорците ни.
Те явно са по-свободни
и познават повече мира и щастието,
макар че са лишени от разум животни,
отколкото ние, хората.
Ние, които притежаваме дара на разсъдъка.
Върна ми повече, отколкото ти дадох.
Тук открих един другар
от военното обучение.
Франц?
Франц!
Виж се само!
-Какво правиш? -Какво си сторил? Престъпник!
Той повдига духа на другите.
Справяме се.
Добре, зле, заедно.
Той пита за семейството ни.
Само не се тревожи.
-Бедите траят от ден до пладне. -Да, яж.
-Само това ли имаш? -Да.
Чувал ли си за "шарфрихтер"?
Този, който ти реже главата?
Той е много елегантен мъж.
Пристига и носи...
...голяма шапка.
Има изискан вкус.
Отсича ти главата, но с един замах
и преди да се замислиш,
просто...
Питам се какво е усещането.
Може би тялото ти е старо, главата е млада и я виждаш как отлита.
И старите ти ръце
се протягат нагоре
към главата.
И все още са оковани.
И хващаш тази млада глава
и я поставяш обратно върху тялото.
И отваряш очите си
и оковите ти ги няма!
Но какво става после?
Може би ще видиш луната.
Или звездите.
Дори когато вали,
слънцето грее.
Слънцето грее за добрите и злите по един и същ начин.
Има повече окови, отколкото бесни кучета.
Ще ми се да имах съпруга.
И ферма.
И ябълкови дървета.
И черешово дърво.
И...
Може би лозе.
Ще си правим свое вино.
Бяло вино.
И червено. Едно червено вино за зимата.
И бяло вино за лятото.
Но няма да пием много.
Ще се молим и ще работим.
Но понякога е хубаво да си пийнеш малко.
Понякога
ще ходим на църква.
А понякога - не.
Понякога ще си стоим у дома.
И ще творим музика.
ВОЕНЕН ТРИБУНАЛ НА РАЙХА, ЮЛИ 1943 Г.
Имате ли какво да кажете в своя защита?
Ще направим кратка почивка.
Влезте.
Моля...
-Седнете. -Благодаря.
Смятате ли, че това, което правите,
ще промени хода на войната?
Че някой извън този съд ще чуе някога за вас?
Никой няма да се промени.
Светът ще си остане както преди.
Действията ви дори може да имат обратния ефект от очаквания от вас.
Някой друг ще заеме мястото ви.
Съдите ли ме?
Не ви съдя.
Аз не казвам: "Той е зъл. Аз съм прав."
Аз не знам всичко.
Човек
може да стори зло.
Но...
Не може да го заличи.
За да изчисти живота си.
Дори да му се иска да се върне назад, не може.
Но...
Изпитвам непреодолимото чувство,
че не мога да сторя нещо,
което смятам за нередно.
Имате ли право да направите това?
Имам ли право да не го направя?
Решението на този съд е
смъртна присъда.
Днес произнесоха присъдата.
Но все пак
остава да я потвърдят.
Подпиши документа в килията. Ще бъдеш свободен. Мога да го уредя.
От адвоката му е!
Осъдили са го на смърт.
Трябва да ида в Берлин.
Ще дойда с теб.
Франц!
Никому не помагаш с поведението си.
Никому.
Това може би е последната възможност да зарежеш тази...
...безсмислена позиция.
Ако го сториш...
Франц.
Веднага ще подам молба да се спре изпълнението на присъдата,
но това трябва да стане незабавно.
Разбираш ли?
Веднага.
Аз залагам главата си. Това може да застраши кариерата ми,
личната ми безопасност.
Обвиненията ще бъдат свалени, ако просто
промениш позицията си.
Умолявам те да го сториш.
Войната може скоро да свърши.
Може...
Може никога да не изпаднеш в ситуация да вършиш нещо против волята си.
Любов моя.
Франц.
Не разбираш ли какво те чака?
Нямаш време!
Бог не го вълнува какво казваш, а само какво е в душата ти.
Изречи клетвата и мисли каквото си искаш.
Разбираш ли?
Обичам те.
Каквото и да направиш.
Каквото и...
...да се случи.
С теб съм.
Винаги.
Постъпи както трябва.
Не! Пуснете ме!
Ти каза:
"Хлопайте
и ще ви се отвори.
Искайте
и ще ви се даде."
Винаги си била добра към мен.
И към сина ми.
А аз...
Прости ми.
Ти.
Ти го обичаш повече, отколкото аз.
Дай му кураж.
Мъдрост.
Сила.
Отче...
Утре ще те екзекутират.
Благодаря, отче.
Сега, скъпи мои деца,
когато майка ви ви чете това писмо,
вашият баща ще е мъртъв.
С Божията милост скоро пак ще се срещнем.
Скъпа съпруго и майко,
не ми беше възможно да ви отърва от мъките,
които понесохте заради мен.
И сега,
свидни мои,
не ме забравяйте в молитвите си.
Моля се за вас.
От отвъдното.
9 АВГУСТ 1943 Г.
Какво да напиша?
Франц.
Ще дойде ден, когато ще разберем защо е било всичко.
И няма да има повече загадки. Ще разберем...
...защо...
...живеем.
Ще се съберем.
Ще садим овошки.
Ще сеем ниви.
Ще възродим отново земята си.
Франц.
Ще се видим там.
В планините.
Subtitles by sub.Trader subscene.com
"...защото растящата хуманност в света донякъде зависи от неисторически дела
и това, че нещата не вървят толкова зле за теб и мен, колкото би могло да бъде,
отчасти се дължи на онези, които всеотдайно живяха невидим живот
и сега почиват в незнайни гробници." - Джордж Елиът
ОТКЪСИТЕ ОТ ПИСМАТА МЕЖДУ ФРАНЦ И ФАНИ ЙЕГЕРЩЕТЕР СА ОТ КНИГАТА
"Франц Йегерщетер: Писма от затвора" ИЗДАДЕНА ОТ ЕРНА ПУЦ (ORBIS BOOKS)
ЗА АЛЕКСАНДРА МАЛИК